Hello. -Zdravo, zdravo. Ajde, pridi, prisedi. Ja. Premalokrat se vidimo
vsi skupaj. -To pa res.
Ja, ampak saj je zmeraj premalokrat.
Greva lepo počasi. Pazi, avti grejo. Viličar gre. Daj, vzemi papirje.
Ej, Luksi, vzemi dokumente.
Včasih sem delovala v medijskem svetu, zdaj pa se zadržujem
v jogističnem, energijskem, duhovnem svetu, recimo tako, vmes sem živela
dve leti v Indoneziji, kjer sem se s temi stvarmi bližje srečala.
Življenje se je obrnilo takrat, ko sem rodila svoja otroka.
Takoj smo izvedeli, da z enim otrokom ni vse v redu, poškodba možganov,
potem pa se je ta vlak začel strmo spuščati navzdol, se pravi težave
z njim, vse, vse, kar je prineslo to s sabo, potem dva otroka, že tako
kar zalogaj za »pohandlat«. S partnerjem je tudi šlo izjemno
hitro vse narazen in dol, temu so se pridružile finance,
ker sva oba s partnerjem takrat ostala doma zaradi otroka,
umiki iz socialnega življenja. Tako, vse je bilo na kupu.
Vedno sem blizu in me lahko pokličeš, a veš, če se ustrašiš.
Jaz sem verjela, da sama zmorem rešiti situacijo, zato ker sploh
nisem vedela, kje naj začnem pojasnjevati vse skupaj drugim
ljudem, zato sem se predvsem trudila držati svojo energijo v sebi, svoj
notranji mir iskati zato, da bom lahko iskala konkretne
rešitve, kako bom to zadevo rešila.
To je tvoja noga. Jaz zdaj ne morem. Ajde.
Jaz sem sama sebi zelo dobra prijateljica že celo življenje
in v tem najtežjem obdobju sem to v bistvu še povečala.
Če sodeluješ, je to veliko boljše.
Prijatelji so običajno osebe, ki so nam dovolj blizu, da od njih dobimo
vse tisto, kar v človeškem, čustvenem, intelektualnem, duhovnem
smislu potrebujemo zato, da bi lahko razvili res dobro, pozitivno, zdravo
identiteto. Dobro je, če je človek tudi s seboj dober prijatelj, to
pomeni v bistvu, da ima rad sebe z vsem tistim, kar je, z vsemi svojimi
pomanjkljivostmi, z vso svojo nepopolnostjo.
Sem se naglas pogovarjala sama s sabo in naglas reševala svoje stvari.
Ja, tako da. Izgleda včasih tako, kot da si malo nor, samo v resnici ...
Mislim, da če jaz tega takrat ne bi počela, da bi postala nora,
da me je to, da me je to peljalo stran od te norosti.
Jaz imam še vedno pogovore sama s sabo, zato ker ko nekaj izrečemo,
takrat se stvari, dejansko jih slišimo, kaj govorimo in stvari
se tudi začnejo jasniti. Ni v redu, da nimam toliko časa
za otroka, kot bi si želela.
Kaj boš naredila? Kje naj dobim ta »cajt«, res? To pač moraš nekako
rešiti, a ne da? Prvo: prej gremo od doma, juhu.
Prej spat? Ok. Prej večerja?
Dobro, to moram vse zamakniti.
Prihajam iz Črne gore, star sem bil 14 let, ko nas je oče
pripeljal gor, mene, dva brata pa sestro, s trebuhom za kruhom,
za boljše življenje. Ko sem končal osnovno šolo,
sem se vpisal čim prej, da bi pač končal eno šolo,
kuharsko šolo, da naredim skrajšan program. To sem naredil, s 15 leti
sem že začel delati v raznoraznih firmah, vmes sem pa še delal
v kuhinji, v picerijah, pomagal, pomival krožnike, vse sorte, dokler
se nisem izuril. Na koncu sem pač začel voziti tovornjak za eno leto,
odločil sem se pač, da bi vozil eno leto ... Od tega je zdaj osem let.
Luks je danes star tri leta in pol. Z njim sem pa prevozil do zdaj več
kot pol milijona kilometrov. Vem, da mi je marsikaj rešil takole med furo.
Včasih, ko sem zaspal, se spomnim, za volanom je prav zalajal
in svoj gobec je dal na mojo desno nogo gor in tako ... takrat sem,
glej, začutil, da je to najboljši prijatelj, kar obstaja na tem svetu.
Saj imam veliko prijateljev pa vsega, ampak njega ne dam za milijon.
Izvolite.
Življenje s psom v tovornjaku je nekaj najboljšega, ker če si sam
5 do 6 dni v tovornjaku. Na nakladanju, na razkladanju,
se že z nekom z nekom pogovarjaš, itak. Ampak če bi, če ne bi imel
Luksa, po moje, da rečem po domače, »ne bi imel stopit v glavo«.
Izreči, da je žival, pes, naš najboljši prijatelj, jaz to
razumem v tem literarnem smislu, da mi ta žival veliko pomeni,
katerokoli živo bitje, do katerega mi razvijemo določen odnos, nam daje
povratno informacijo o tem, kdo in kaj smo. Torej vsako živo
bitje je za nas in za našo identiteto pomembno. Bi pa seveda težko rekel,
da lahko do živali razvijemo prijateljski odnos. Torej živali
lahko v naše življenje prinesejo določeno stabilnost, ki jo mogoče
celo od ljudi kdaj ne moremo dobiti. Še posebej v obdobjih, ko manjkajo
socialni stiki s sorodniki, s svojci, z bližnjimi in z znanci, lahko živali
odigrajo celo ključno vlogo, da ohranimo pozitivno identiteto,
voljo do življenja, smisel, obstoja.
Jaz skozi imam človeško prijateljstvo okrog sebe, skozi. Glej, to pa od,
kakor bi rekli, od Vardarja do Triglava, potem sem pa tudi
po celi Evropi, zdaj odkar sem začel voziti špedicijo,
tako da povsod imam prijateljstvo.
Ja, rabiš prijatelja, seveda, človek je družabno bitje, ne rabi
prijatelja, rabi nekoga, ki ga je pripravljen poslušati,
pripravljen kakšno spodbudno besedo reči takrat, ko je na tleh.
Ne, nisem osamljena, mi pa življenje zapolnijo knjige.
Jaz sem tako vesela, da nimam nobene obveznosti, da se lahko usedem
pa začnem brati in da berem, dokler mi oči skupaj ne lezejo.
Če govorimo čisto psihološkem smislu, je seveda lahko prijatelj na drugi
strani zgolj druga oseba, v nekem literarnem, pesniškem smislu seveda
lahko rečemo tudi mogoče, da je pes naš najboljši prijatelj,
knjiga naša prijateljica in tako naprej, pa vendarle
se je treba zavedati, da prijatelj ima eno lastnost, ki jo knjige,
živali nimajo, to je, da nas zapusti, če ga lomimo, to je, da se odmakne
od nas, če se obnašamo v nasprotju s prijateljskimi standardi in to je
v resnici en blagoslov, ki ga ima prijatelj, da nam lahko
pokaže tudi to, da počnemo stvari, ki niso v redu, niso prav,
niso pozitivne, niso naravnane k odnosu, ampak nas odmikajo
iz prijateljskega odnosa.
Življenja brez knjig si ne znam predstavljati. Ne bi rekla,
da mi dajejo nasvete
za rešitev kakšnih problemov, ampak iz tega,
ko bereš različne zgodbe,
potem vidiš različne rešitve in iz tega potem
najdeš nekaj, kar bi bilo tisto ta pravo ali pa opozorilo,
da to ni prava pot.
Vrednost knjige je v tem, da spodbuja odnos z nami.
Ko beremo knjigo, se lahko vprašamo, kje se ta knjiga dogaja, dogaja se
v nas, ne. Mi v naši glavi vidimo, kako princ jezdi na konju čez savano
in kako se mu iskrijo iskre pod kopiti in tako naprej. To pomeni,
da v resnici, ko beremo, takrat vzpostavljamo odnos s sabo in takrat
v bistvu delamo na odnosu s sabo. Težko bi rekel, da je knjiga moja
prijateljica, ampak takrat odkrivam plasti sebe in sem navdušen nad tem,
kar odkrivam v sebi in razvijam ta odnos, ki ga imam s sabo.
Sem pa zadnjič gledala najine slikice. -Ja. -Ej, zakon, res. – Ja,
to mi je všeč, da najprej, ko se vidiva, ajde dajva naredit eno
slikico, da imava spomin za danes, potem pa telefon na stran. Zdaj,
ajde, to.
Prijatelji so dejansko ljudje, ki jih spustimo dovolj blizu, da imajo,
lahko rečemo, posredno vpliv na naše življenje, ali pa močan vpliv, ampak
to ni vpliv na naše življenje, ki si ga ne bi želeli. To je moja
izbira, da se naklonjeno obnašam do prijateljevih želja, čustvenega
stanja in podobno.
Nežo poznam že 20 let, spoznali sva se pa v študentskih časih,
ko sva se obe še ukvarjali z modo. Neža je oseba, recimo, ki posluša,
je odprta in se mi zdi, da sprejme zase tisto, kar se ji zdi najboljše.
Jaz se spomnim enega druženja s tabo v parku, kjer si bila z otrokoma,
pa jaz z otrokoma in mogoče so bili stari tvoji približno tri leta, dve?
Tri leta. Ok. In takrat si prvič rekla, da ima Lev diagnozo.
Ja, prvič. Tri leta si v bistvu zanikala.
Ja, dobro. Diagnoza itak tudi pride uradno pri drugem letu, ampak je pa
res, da sem rabila nekaj časa,
da sem to izustila, tako da ...
Ja. Ampak je pomembno, da si imela takrat ob sebi ljudi,
tudi če ne ravno doma, ampak nas, ki smo pa razumeli, kolikor
smo lahko. -Vedno je pomembno, da imamo ob sebi ljudi, zelo.
Zdi se mi, da si ti takrat rabila nekoga, da te posluša, pa da te
kalibrira, veš, da te skalibrira, da nazaj na, kot si rekla, normalo.
V tem času tri leta in pol, jaz pa Luks, če seštejem vse skupaj,
en mesec, da nisva bila skupaj, od tega šest dni bolnice, 15 dni
toplic, pa vmes, če sem šel na kakšen pogreb, to je bilo to.
Življenje v tovornjaku, ta naša dva kvadrata, kakor jaz rečem,
je pa kot da bi imel 100 kvadratov okrog sebe ali pa en, ki ima ...
Samo je treba izkoristiti z Luksom, jaz pa Luks, najbolj sva srečna
noter, ker sta tista dva kvadrata, tule. Če je slabo vreme, če je dež,
sneg, moraš poskrbeti za higieno, ker parkirišča, WC-ji to je vse
umazano. Jaz noter živim 5 do 6 dni in jem, spim, in če ti pade svinčnik,
ga dvigneš lepo gor, so že bakterije, v kolikor toliko so bakterije.
Ampak potem se pa sezujem in malo več dela je s tem, ampak to je to zaradi
higiene, enostavno.
Obstajajo življenjske okoliščine, v katerih seveda človek lahko pogreša
stik z drugimi ljudmi ali pa mu je ta stik celo onemogočen, lahko je to
bolnica, lahko je način dela, lahko je izguba druge osebe, takrat so pa
lahko živali seveda izjemno pomembna vez z življenjem, z občutkom,
da imamo nekoga, za katerega skrbimo, ki nam je blizu in tako naprej.
Težko bi v nekem kognitivnem ali pa čustvenem smislu rekli,
da gre za pravo prijateljstvo, gre pa zagotovo za tak odnos,
ki pomembno prispeva k posameznikovi kakovosti življenja, pa tudi
dojemanju sebe kot nekoga, ki za nekoga skrbi, je v nekem odnosu
in tako naprej.
Evo. Budilka je nastavljena. Lahko noč.
Meni se to zdi bistveno drugače pri prijateljstvu, jaz se isto nate
obrnem, če imam težko situacijo,
isto, kot da bi govorila v zrcalu, tako.
Najboljše je v resnici, če te ljudje lahko poslušajo, tako kot sta me
ti pa Manja poslušali takrat, to je v resnici največ, kar ti lahko dajo.
Veliko ljudi pa želi iskati takrat rešitve, ki jih je pa zelo težko
najti in potem, ker rešitev ni, potem je samo neko sočustvovanje,
ki se je meni zdelo, da me pelje še malo bolj dol, jaz pa bolj dol
nisem mogla biti. Meni se je vedno zdelo pri najinih srečanjih,
je bilo meni vedno tisto, kar sem najbolj cenila je to,
da sem dobila občutek, da sem normalna, da sem ti lahko
povedala stvari, ki so se dogajale in da si jim znala nekako slediti,
da nekako, da si mi dala potrditev, da razmišljam prav, da postavljam
stvari prav, da vidim prav konec koncev situacijo oziroma situacije
take kot so bile. -Prava prijateljstva se v resnici
vzpostavijo takrat, ko drug drugemu ponudimo roko, ko je tej osebi težko.
Seveda pa imamo ogromno prijateljstev, ki se začnejo
vzpostavljati v obdobjih, ko ni bilo kakšnih večjih izzivov v življenju,
ko smo se zabavali, žurali, če lahko rečem slengovsko in se postavijo
vezi, ampak te vezi ostanejo trdne, če prenesejo preizkušnjo težav.
Najino prijateljstvo se zelo spreminja, z Nežo se poznava že zelo
dolgo, iz gimnazije, 20 let, veliko, ampak najprej kot znanki.
Zares sva se začeli družiti, sva se »povohali«, pa potem na fakulteti,
zdaj razvil, seveda, veliko zrelo obdobje, ko sva obe mami, imava obe
seveda obveznosti, ampak po drugi strani se pa poznava iz toliko
neobremenjenih let, da to še vedno v sebi čutiva, iščeva, najdeva,
ko sva skupaj.
Pri Manji res izjemno cenim to njeno pripadnost ljudem, zvestobo,
tako da ona je vedno, ne glede na to, kaj se mi zgodi, ona prva, v prvi
vrsti tam z mano.
Dva, tri dni potem, ko je rodila dvojčka in ko so ugotovili, da z enim
od njiju ni vse v redu, ni še nič bilo jasno, popolnoma nič, nobenemu.
In sem jaz prišla v porodnišnico, sva se usedli, sva se zjokali,
se pogovarjali o »nevednem«, se pravi o nečem, kar se dogaja, pa sva morali
vsaj, je morala vsaj dati iz sebe.
Manja je bolj prizemljen tip človeka, bolj zemeljski, tako in mi zelo
pomaga ta njena perspektiva.
Kadar sem sama, velikokrat bolj plujem po nekih duhovnih vodah.
Janja mi je pa na nek način bolj mogoče duhovna opora, me je nekako
tudi potrjevala v mojih razmišljanjih v tistem obdobju, ko sem včasih malo
tehtala, ne, kaj pa kako. Težko bi imela eno najboljšo prijateljico,
zato ker bi težko izbrala, katera je moja najboljša prijateljica, to je.
Imam res cvet žensk, ki so mi izjemno pri srcu, z vsemi se čutim zelo
pristno povezavo. -Palčke sem še odkrila. Evo ene lepe, nove sem spet
našla. Kul, pa podstavek imajo.
Ko se mogoče poročimo, ko dobimo otroke, seveda takrat rečemo,
da so naša prejšnja prijateljstva ali obstoječa prijateljstva
na preizkušnji, koliko časa bomo posvetili starim prijateljem - ravno
tukaj se pokaže trdnost in prožnost prijateljstev.
Jaz knjigi nikoli ne rečem, da je moja prijateljica, moji prijatelji
so ljudje.
Moj prijatelj je živ človek, tisti, ki mi bo ponudil ramo,
kadar bom na tleh,
me bo razumel, ki bo z mano poiskal neko rešitev,
knjiga je pa neobhodni del mojega življenja.
Veliko ljudi, ki so mi
blizu, ki jih imam rada - recimo ena taka skupina so moji gimnazijski
sošolci, vsaj ti, ki se dobivamo - kar prijatelji,
žal jih je pa veliko že odšlo.
Radi smo se imeli. -To je pa tudi res, zelo smo se razumeli, res kot
razred, to je pa res čisto neverjetno, ne. -Ja, to pa res.
Pišuka, da se še kdo dobiva po 60. letih vsak teden na kavi.
To je pa tudi čudež. -Ja, res fino. -Saj smo še dosti mladostni,
ti greš ... Aha, ti greš tam, ok. Dobro. Fejst bodi, fejst bodi.
Živjo, Janez.
Imamo lahko čudovite prijatelje za zabavne stvari, potem imamo
prijatelja mogoče, najboljšega za poglobljene debate, razprave, tako da
prijateljstvo je v bistvu lahko tako raznoliko, tako mavrično, da seveda
imamo lahko različne prijatelje za različna življenjska obdobja ali pa
za različna življenjska področja.
Na nek način bi lahko rekla, da sva že kar dobri prijateljici. Jaz seveda
pričakujem, da bova postali morda še tesnejši prijateljici. Ena taka
obojestranska naklonjenost je med nama, ki se je razvila preko knjig.
Spoznali sva se na Taboru, tam kjer Marija trenutno stanuje, in sicer v
taborski knjižnici, srečujeva se pa tudi tukaj, v naši knjižnici.
O, živjo, Marija. Kaj bo danes dobrega? Si kaj nazaj prinesla?
Kaj vračaš? -Ja, nazaj sem prinesla, pa kaj bi vzela, seveda tudi.
Aha, kaj pa bi danes brala? -Ja, eno sigurno vem. Hočevarja
Skušnjave. -Skušnjave? Aha, ja, to je je pa tam pri Spominih. -Ok. -Tako,
da kar pojdi tja, pa pridem za teboj. -Bom pogledala, velja.
Kaj izbira prijateljev pove o nas je tehtno vprašanje: pove, da smo
sposobni vzpostaviti prijateljstvo brez sodbe. Sprejemanje človeka z
vsemi dobrimi in manj dobrimi stvarmi, z vso njegovo nepopolnostjo
pomeni, da lahko tudi nas nekdo sprejme na tak način.
Moje življenje je vsak dan še vedno, bom rekla, kar izziv, velik izziv.
Tri, štiri, zdaj! Ajde greš na stran. To. Bravo.
Zaradi otroka še vedno pač se ne premika, ne hodi sam, tako da
ga še vedno nosim, je fizično predvsem naporno, včasih tudi
čustveno, seveda, ker imata oba otroka svoje potrebe in jaz sem sama
med njima in potem se mi zdi, da ves čas žongliram med njima.
Pogrešam partnerja.
Drugače sem zelo srečna, sama s sabo sem izjemno srečna, izjemno, tako da
če .., z otrokoma sem tudi izjemno srečna, zelo ju imam rada, tako da če
bi dobila še enega, s katerim bi bila tudi tako srečna kot sem sama s
sabo, bi bila pa najsrečnejša. Evo, tako.
Jaz sem vedno srečen, ker jaz nikoli nič ne pogrešam, jaz sem z vsem
zadovoljen. Jaz pa Luks, ko prideva za vikend, včasih petek zvečer,
včasih pa sobota. Najprej greva na sprehod, potem pa greva
v trgovino, potem je pa pijača, kakšna kavica, potem pa gremo malo
okrog, nekaj delati, malo pospraviti, malo skuhati, malo se podružiti
s prijateljicami in to je to.
Midva sva že nekaj časa prijatelja in mislim, da bi mi vedno priskočil
na pomoč, ko bi kaj rabila. Najbolj se spomnim, ko sem delala enkrat cel
dan v lokalu in je Eko videl, da sem pač sem že malo utrujena
in da nisem še nič jedla in je takoj šel domov, mi je naredil nekaj
za jest in mi je seveda lepo vse pripravil in mi prinesel tja.
Eko, pa si kaj razmišljal, da bi šel nazaj v kuharske vode?
A veš, da me skozi, ampak nimam Luksa kam dati, kdo ga bo pazil,
v tovornjaku je lahko z mano, v kuhinji pa ne more, ... pa sistemi,
pa stranke. Enkrat, če bom pa imel svojo gostilno,
bo pa Luks ikona gostilne - De Luks.
Evo, izvolite, madame. Počakajte še.
Dobro, briketi so zanič, Luksi. Gremo. Evo, pojdi, evo, ti boš tukaj.
Je malo stanovanje, mala gajba.
Berem različne stvari, včasih nekaj lahkotnega, kadar si z duhom nekje na
tleh, pa rabiš, da ti odpelje
misli stran, včasih pa tudi zahtevne
stvari, zahtevne v narekovajih.
Knjiga je sigurno res sopotnica,
samo ni živ človek, žal.
Mislim, da vsak človek je lahko zelo zelo vesel, če ima enega ali dva res
prava prijatelja. Prava definicija prijateljstva se s časom ne
spreminja. To je nekaj ključnih ljudi skozi naše življenje, s katerimi
delimo vse naše skrivnosti, vso lepoto življenja, vse skrbi in
bremena, ki jih nosimo.